Rut 2:1-23
Rut 2:1-23 Bíblia Catalana, Traducción Interconfesional (BCI)
Noemí tenia un parent de la banda del seu marit, un home ric i considerat, de la família d’Elimèlec, anomenat Booz. Rut, la moabita, digué a Noemí: – Deixa’m anar al camp d’algú que em miri amb bons ulls i espigolaré allò que no recullin els segadors. Noemí li respongué: – Vés-hi, filla meva. Rut se’n va anar al camp i espigolava darrere els segadors. Per atzar anà a parar en un tros de terra que era de Booz, de la família d’Elimèlec. Quan Booz va arribar de Betlem, saludà els segadors: – El Senyor sigui amb vosaltres! Ells van respondre: – Que el Senyor et beneeixi! Booz va preguntar al majoral: – De qui és aquesta noia? El majoral respongué: – És una noia moabita, la que vingué amb Noemí dels camps de Moab. M’ha demanat per a espigolar entre les garbes darrere els segadors. D’ençà que ha arribat, aquest matí, que no ha parat ni un moment. Ha estat ben poca estona asseguda a la cabana. Llavors Booz va dir a Rut: – Escolta, filla meva! No vagis a espigolar en un altre camp; queda’t aquí i uneix-te a la colla de les meves serventes. Fixa’t en l’indret on els segadors treballen i vés amb elles. He manat als meus homes que no et molestin. I si tens set, vés on hi ha els càntirs i beu el que hagin pouat els segadors. Rut es va prosternar fins a tocar a terra amb el front i digué a Booz: – Per què em mires amb bons ulls i t’interesses per mi que sóc estrangera? Booz li va respondre: – M’han contat tot el que has fet amb la teva sogra després de la mort del teu marit; has deixat els teus pares i la terra on vas néixer i has vingut a viure enmig d’un poble que abans no coneixies. Que el Senyor, Déu d’Israel, sota les ales del qual has trobat refugi, et recompensi amb escreix tot el bé que has fet! Ella va dir: – Veig que em mires amb bons ulls. M’has omplert de confiança i has parlat al cor de la teva serventa, tot i que jo no sóc ni tan sols una de les teves criades. Després, a l’hora de dinar, Booz li digué: – Acosta’t, pren un mos de pa i suca’l al vinagre. Rut s’assegué al costat dels segadors i Booz li va torrar gra. Ella en va menjar tant com en volgué i encara li’n va sobrar. Quan Rut s’aixecà per continuar la feina d’espigolar, Booz va dir als seus homes: – Deixeu-la espigolar també entre les garbes. No la renyeu. Mireu fins i tot que s’esmunyin algunes espigues dels manats perquè les pugui recollir. I no l’escridasseu. Rut va anar espigolant en aquell camp fins al vespre. Acabat va batre el que havia espigolat i en sortí mig sac d’ordi. Després s’ho va carregar al coll i se n’anà al poble. La seva sogra va veure el que Rut havia espigolat; Rut tragué el menjar que li havia sobrat i el donà a la seva sogra. Noemí li va preguntar: – On has estat espigolant tot avui? On has treballat? Beneït sigui el qui ha estat tan bo amb tu! Rut va explicar a la seva sogra amb qui havia treballat, i va afegir: – L’home amb qui avui he treballat es diu Booz. Llavors Noemí va dir a la seva nora: – Que el Senyor el beneeixi, el Senyor que sempre és bondadós amb vius i morts! I afegí: – Aquest home és un parent nostre, un dels qui ha de vetllar per nosaltres. Llavors Rut, la moabita, va continuar: – Fins i tot m’ha dit que no em separi dels seus homes fins que no acabin tota la sega. Noemí va dir a la seva nora: – Sí, filla meva, val més que continuïs sortint amb les serventes de Booz, que així evitaràs que et maltractin en un altre camp. Rut, doncs, va continuar espigolant amb les serventes de Booz fins que s’acabà la sega de l’ordi i del blat. Però continuava vivint amb la seva sogra.
Rut 2:1-23 Bíblia Evangèlica Catalana (BEC)
Noemí tenia un parent per part del seu marit, un home molt ric, de la família d’Elimèlec, que es deia Booz. Rut, la moabita, digué a Noemí: “Ani-ré, si et sembla bé, al camp a espigolar darrere algú que m’ho permeti.” Ella respongué: “Vés-hi, filla meva.” Rut hi va anar i, en arribar, es va posar a espigolar darrere els segadors. Per atzar tingué la sort d’entrar en un camp propietat de Booz, que era parent d’Eli-mèlec. Amb això que Booz va arribar de Betlem i va saludar els segadors: “El Senyor sigui amb vosaltres!” Ells li van respondre: “El Senyor et beneeixi!” Aleshores Booz va preguntar al mosso encarregat dels segadors: “De qui és aquella noia?” El mosso encarregat dels segadors li respongué: “És la noia moabita que va venir amb Noemí des dels camps de Moab. Ella ha demanat: ‘Amb el teu permís espigolaré i recolliré entre les garbes darrere els segadors’; i d’ençà que s’hi ha posat, al matí, hi ha estat fins ara, llevat d’una estona que ha reposat a la casa.” Llavors Booz digué a Rut: “Escolta, filla meva, no vagis a espigolar en un altre camp ni et moguis d’aquí; uneix-te a les meves criades, fixa’t en el camp que estiguin segant i vés amb elles. He ordenat als mossos que no et molestin. I quan tinguis set, vés on hi ha els càntirs i beu del que han pouat els mossos.” Ella va inclinar el cap, i postrada a terra li digué: “Com és que he trobat gràcia als teus ulls, que t’interesses per mi, si sóc una estrangera?” Booz li va contestar: “M’han explicat exactament tot el que has fet amb la teva sogra després de la mort del teu marit: com has deixat el teu pare, la teva mare i la terra on vas néixer, i has vingut en un poble que abans no coneixies. Que el Senyor recompensi la teva acció i que el teu premi sigui complet per part del Senyor, el Déu d’Israel, sota les ales del qual has vingut a abrigar-te.” Ella respongué: “Que jo trobi gràcia als teus ulls, senyor meu. Perquè m’has consolat i has parlat cordialment a la teva serventa, tot i que no sigui com una de les teves criades.” A l’hora de menjar, Booz li digué: “Vine aquí i menja del nostre pa i suca el teu mos en la vinagreta.” Ella es va asseure al costat dels segadors, i ell li va oferir el gra torrat; ella en va menjar fins a atipar-se i encara li’n va sobrar. Quan es va alçar per anar a espigolar, Booz va ordenar als seus mossos: “Dei-xeu que espigoli fins i tot entre les gar-bes i no la renyeu. També, feu caure expressament al-gunes espigues de les garbes i deixeu-les perquè ella les reculli, i no la mo-lesteu.” Rut va estar espigolant pel camp fins a la tarda; després va desgranar el que havia recollit, que van ser uns vint qui-los d’ordi. S’ho va carregar, s’ho va emportar al poble i va ensenyar a la seva sogra el que havia recollit. També va treure el que havia guardat després d’atipar-se. Noemí li preguntà: “On has espigolat avui? Com has fet tanta feina? Beneït sigui el qui t’ha afavorit!” Llavors Rut va explicar a la seva sogra amb qui ha-via estat treballant: “L’home amb qui avui he treballat es diu Booz.” Llavors Noemí digué a la seva nora: “Beneït sigui el Senyor, que mai no ha negat la seva benvolença ni a vius ni a difunts.” A més afegí: “Aquest home és parent nostre, és un dels nostres rescatadors.” Rut, la moabita, encara li digué: “A més m’ha dit: Aplega’t amb les meves criades fins que s’acabi tota la meva sega.” I Noemí digué a Rut, la seva nora: “Serà bo, filla meva, que surtis amb les seves criades, no sigui que en el camp d’un altre et maltractin.” Es va aplegar, doncs, amb les criades de Booz per espigolar fins que van acabar la sega de l’ordi i del blat, però va seguir vivint amb la seva sogra.