Per això, encara que tindria en el Crist tota la llibertat de manar-te el que has de fer, prefereixo demanar-t’ho en nom de l’amor. Jo, Pau, ancià com sóc, i ara, a més, presoner per causa de Jesucrist, et faig una súplica a favor d’Onèsim, el meu fill, que he engendrat en la fe estant a la presó. En altre temps ell et va ser inútil, però ara ens és ben útil a tu i a mi. Te’l torno a enviar, com si t’enviés el meu propi cor. M’hauria agradat de retenir-lo al meu costat, perquè em servís en lloc teu mentre sóc a la presó per causa de l’evangeli, però no he volgut fer res sense el teu consentiment: no desitjaria que fessis aquest favor per força, sinó de bon grat.
Qui sap si Onèsim es va separar un moment de tu perquè ara el recobris per sempre! I no ja com un esclau, sinó molt més que un esclau: com un germà estimat. Ho és moltíssim per a mi, i molt més ho ha de ser per a tu, tant humanament com en el Senyor.
Per tant, si em tens per company en la fe, rep-lo com si fos jo mateix. I si t’ha perjudicat o et deu alguna cosa, carrega-ho al meu compte. Jo, Pau, t’escric ara amb la meva pròpia mà: t’ho pagaré jo mateix, tot i que podria recordar-te el deute que tens amb mi, i que és la teva mateixa persona. Sí, germà, fes que en el Senyor pugui rebre de tu aquest benefici. Per amor de Crist, dóna al meu cor aquest descans!
T’escric confiant en la teva obediència, segur que faràs encara més del que et demano. D’altra banda, prepara’m allotjament, perquè espero que les vostres oracions obtindran que us sigui retornat.