Temps després, quan es celebrava una festa dels jueus, Jesús va pujar a Jerusalem.
A la vora de la porta de les Ovelles, a Jerusalem, hi havia un estany, anome-nat en hebreu Betzatà, que tenia cinc pòrtics,
sota els quals hi havia, ajaguts, molts malalts: cecs, coixos i paralítics [espe-rant el moviment de l’aigua.
Perquè, de tant en tant, un àngel del Senyor baixava a l’estany i removia l’aigua, i el primer que hi entrava, des-prés d’ésser remoguda, era guarit de qualsevol malaltia que tingués.]
Hi havia allí un home que feia trenta-vuit anys que era invàlid.
Quan Jesús el veié allí ajagut, i sabent que ja hi portava molt de temps, li preguntà: “Vols guarir-te?”
El malalt li respongué: “Senyor, no tinc ningú que em fiqui a l’estany quan es remou l’aigua; mentre jo hi vaig, un altre hi ha baixat primer.”
Jesús li diu: “Aixeca’t, pren la teva llitera i camina.”
A l’instant l’home fou guarit, prengué la seva llitera i es posà a caminar. Però aquell dia s’esdevenia que era dissabte.
Per això els jueus deien al qui havia estat guarit: “És dissabte i no t’és permès de portar la llitera.”
Però ell els respongué: “El qui m’ha donat la salut m’ha dit: Pren la teva llitera i camina.”
Li van preguntar: “Qui és aquest que t’ha dit: Pren la teva llitera i camina?”
Però l’home guarit no sabia qui era, perquè Jesús s’havia escapolit entremig de la gentada reunida allí.
Després d’això, Jesús el trobà en el temple i li diu: “Mira, ara ja estàs bo; no tornis a pecar, no sigui que et passi alguna cosa pitjor.”
Llavors, l’home anà a trobar els jueus i els digué que Jesús era qui l’ha-via guarit.
La persecució que van emprendre contra Jesús els jueus, de fet era perquè feia aquestes coses en dissabte.
Però ell els replicà: “El meu Pare treballa sempre, i jo també treballo.”
Això feia que els jueus encara tinguessin més ganes de matar-lo, perquè no solament violava el dissabte, sinó que, dient que Déu era el seu propi Pare, es feia igual a Déu.