Tota la gent es va alçar a l’una contra ells, i els magistrats van manar que els esquincessin els vestits i els bastoneges-sin.
Després de clavar-los una pallissa, els van ficar a la presó i van encarregar a l’escarceller que els guardés ben as-segurats.
Ell, davant d’aquesta ordre, els va tancar a la cel·la més fonda i els engri-llonà els peus al cep.
Però cap a mitjanit, Pau i Siles, pregant, cantaven himnes a Déu, i els presos els escoltaven atentament.
Tot d’una es produí una violenta sotragada, que fins i tot va somoure els fonaments de la presó, i totes les portes es van obrir de sobte, i les cadenes de tots els presos es van desfer.
L’escarceller es va despertar i, veient les portes de la presó obertes de bat a bat, va desembeinar l’espasa amb inten-ció de matar-se, pensant que els presos s’havien escapat.
Però Pau va cridar ben fort: “No et facis cap mal, que tots som aquí!”
Aquell va demanar llum, va saltar a dins i, tremolant de por, es llançà als peus de Pau i Siles.
Fent-los sortir a fora els preguntà: “Senyors, què haig de fer per salvar-me?”
Ells li digueren: “Creu en el Senyor Jesús, i et salvaràs tu i la teva família.”
I li van exposar la paraula del Senyor a ell i a tots els de casa seva.
Ell, en aquella mateixa hora de la nit, se’ls va endur i els rentà les ferides i, sense esperar més, es va batejar amb tots els seus.
Després els va fer pujar a la casa, els parà taula i van festejar amb tota la fa-mília el goig d’haver cregut en Déu.