Tad filistieši sapulcināja savu karaspēku, lai dotos karā, un viņu sapulcēšanās notika Šocho, kura atrodas Jūdā, un viņi apmetās telšu nometnē starp Šocho un Aseku pie Efas Damimas.
Bet Sauls un Israēla karotāji sapulcējās un apmetās telšu nometnē Ela ielejā, kur tie izvērsās kaujai pret filistiešiem.
Un filistieši nostājās uz kalna—vienā pusē, bet israēlieši novietojās uz otra kalna—otrā pusē, tā ka ieleja bija viņu starpā.
Un tad no filistiešu nometnes iznāca stiprinieks, vārdā Goliāts no Gātas; un viņa garums bija sešas olektis un viens sprīdis.
Un tam galvā bija vara bruņu cepure, un viņam bija zvīņainas krūšu bruņas, bet šo krūšu bruņu svars bija pieci tūkstoši seķeļu vara.
Un ap viņa lieliem bija lielu bruņas, un uz pleciem tam bija vara šķēps.
Un viņa šķēpa kāts bija kā riestava, bet šķēpa uzgalis svēra seši simts seķeļu dzelzs; un viņa vairoga nesējs soļoja viņa priekšā.
Tad viņš nostājās un uzsauca novietotajam Israēla karaspēkam un sacīja dižodamies: „Kāpēc jūs esat nostājušies kaujas kārtībā? Vai es neesmu filistietis, bet jūs Saula kalpi? Izraugiet sev vienu viru, un tas lai nāk lejā pie manis!
Ja tas mani spēs cīņā pieveikt un mani nositīs, tad mēs esam ar mieru būt jums par kalpiem, bet ja es viņu pieveicu un to nositīšu, tad jūs būsit mūsu kalpi un mums kalposit!“
Un filistietis vēl piebilda: „Es esmu šodien zobodamies izaicinājis Israēla karaspēku: dodiet man vienu vīru, lai mēs cīnāmies viens ar otru!“
Kad nu Sauls un viss Israēls šos filistieša vārdus dzirdēja, tad tie pazaudēja drosmi un loti izbijās.
Bet Dāvids bija dēls tam efratietim no Betlēmes Jūdā, kura vārds bija Isajs; tam bija astoņi dēli, un Saula laikā tas jau bija vecs vīrs, it labi gados.
Trīs vecākie Isaja dēli bija gājuši Saulam līdzi karā, un viņa šo triju dēlu vārdi, kas bija gājuši karā, bija: Ēliābs, —pirmdzimušais, otis—Abinadabs un trešais—Sama.
Bet Dāvids bija visjaunākais. Tā kā trīs vecākie bija sekojuši Saulam karā,
Tad Dāvids reizēm gāja uz Saula sētu un reizēm atkal nāca no turienes, lai ganītu sava tēva sīklopus Betlēmē.
Bet šis filistietis tur slaistījās apkārt Israēla karavīru rindu priekšā ir agrās rīta stundās, ir vakaros četrdesmit dienas.
Reiz Isajs sacīja savam dēlam Dāvidam: „Ņem ēfu grauzdētu vārpu un šīs desmit maizes un nones tās steidzīgi brāļiem nometnē.
Bet šīs desmit svaigā siera šķēles nones tam virsniekam, kas pār tūkstoti, apmeklē savus brāļus un apjautājies, kā tiem klājas, un paņem arī kādas piemiņas zīmes no viņiem!“
Bet Sauls un arī Dāvida brāļi, tāpat kā visi Israēla karotāji, patlaban atradās terebinšu koku ielejā, jo viņi karoja pret filistiešiem.