PIRMĀ LAIKU 21
21
1Bet reiz cēlās Sātāns pret Israēlu un pavedināja Dāvidu saskaitīt Israēlu.
2Un Dāvids sacīja Joābam un tautas pārstāvjiem: „Ejiet un velciet tautas skaitīšanu Israēlā, no Bēršebas līdz Danai, un tad sniedziet man ziņojumu, lai es zinātu tās skaitu!“
3Tad Joābs atbildēja: „Lai tas Kungs pavairotu tautu, kāda viņa tagad ir skaita ziņā simtkārtīgi! Bet, mans kungs un ķēniņ, vai tie visi tomēr nav kalpi manam kungam? Kāpēc mans kungs kavē laiku ar šādu vēlēšanos? Kādēļ viņš grib kļūt par vainas iemeslu Israēlam?“
4Bet ķēniņa pavēle Joābam bija neatsaucama, un Joābs devās ceļā. Viņš pārstaigāja visu Israēlu un nāca atpakaļ uz Jeruzālemi.
5Un Joābs nodeva Dāvidam saskaitīto ļaužu skaitu, un viss Israēls bija viens miljons simts tūkstošu vīru, kas bija spējīgi vēzt zobenu, un Jūdā bija četri simti septiņdesmit tūkstoši vīru, kas spēja vilkt zobenu laukā no maksts.
6Bet Levija un Benjamīna ciltis viņš neiekļāva skaitīšanā, jo ķēniņa pavēle Joābam šķita negantība.
7Bet Dievam šī lieta likās ļauna, un Viņš sita Israēlu.
8Tad Dāvids lūdza Dievu: „Es esmu loti grēkojis, ka es esmu šo lietu izdarījis, bet tagad es Tevi ļoti lūdzu, nepiemini sava kalpa noziegumu! Es tiešām esmu ļoti aplami rīkojies.“
9Bet tas Kungs pavēlēja Gadam, Dāvida pravietim, sacīdams:
10„Noej un saki Dāvidam, teikdams: Tā saka tas Kungs: Trīs lietas Es tev lieku priekšā, izvēlies vienu no tām, un Es tev tā darīšu!“
11Un Gads gāja pie Dāvida un viņam sacīja: „Ta saka tas Kungs: Izvēlies sev,
12Vai nu lai trīs gadus valda bads, vai tev būs trīs mēnešus bēgt no saviem pretiniekiem, pēc tam kad jūsu ienaidnieku zobens būs jūs pieveicis un postīšana nāks no viņiem, —jeb vai lai trīs dienas valda tā Kunga zobens ar mēri visā zemē tā, ka tā Kunga eņģelis nes nāvi visos Israēla novados? —Un nu tagad izraugi, kādu atbildi lai es nesu tam, kas mani ir sūtījis!“
13Tad Dāvids sacīja Gadam: „Man ir lielas bailes! Bet es gribu labāk krist tā Kunga rokā, jo Viņa žēlastība ir ļoti liela, bet es negribu krist cilvēku rokās!“
14Tad tas Kungs lika mērim nākt pār Israēlu, un no Israēla nomira septiņdesmit tūkstoši cilvēku.
15Un Dievs sūtīja eņģeli uz Jeruzālemi, lai to izpostītu; bet tikko Viņš taisījās to izpostīt, tas Kungs to uzlūkoja, un Viņam kļuva žēl ļaunuma, un Viņš sacīja posta eņģelim, ko bija sūtījis: „Tagad pietiek, atvelc savu roku!“ Un tā Kunga eņģelis bija nostājies taisni pie jebusieša Ornana klona.
16Kad nu Dāvids pacēla savas acis, tad viņš ieraudzīja tā Kunga eņģeli stāvam starp zemi un debesīm, un tam bija atvēzts zobens viņa rokā, izstiepts pār Jeruzālemi, —tad Dāvids līdz ar vecajiem, maisos ietinušies, metās zemē uz sava vaiga,
17Un Dāvids lūdza Dievu: „Vai es tas nebiju, kas noteica, lai izdara tautas skaitīšanu, un es esmu tas, kas grēkojis un izdarījis visai ļaunu pārkāpumu! Bet šīs avis, ko tās ir darījušas? Ak Kungs, mans Dievs! Lai tava roka vēršas pret mani un pret manu dzimtu, bet lai pār tavu tautu nenāk piemeklējums!“
18Un tā Kunga eņģelis pavēlēja Gadam pateikt Dāvidam, lai Dāvidš dodas augšup kalnā un lai uzceļ altāri tam Kungam uz jebusieša Ornana klona.
19Un paklausīdams Gada vārdiem, ko tas bija runājis Kunga vārdā, Dāvids devās kalnā.
20Kad nu Ornans apgriezās, tad vņsi ari ieraudzīja eņģeli, bet viņa četri dēli, kas kūla kopā ar viņu, paslēpās, bet Ornans kūla kviešus.
21Kad nu Dāvids nāca pie Ornana, un Ornans paskatījās un ieraudzīja Dāvidu, tad viņš iznāca laukā no klona un nometās Dāvida priekšā ar savu seju pie zemes.
22Un Dāvids sacīja Ornanam: „Lūdzams, dod man klona vietu, lai es tur uzceļu altāri tam Kungam, bet piešķir man to par pilnu samaksu, lai tādā kārtā mocība tiek no tautas novērsta.“
23Tad Ornans atbildēja Dāvidam: „Ņem to sev un dari, mans kungs un ķēniņ, kā vien tev patīk! Redzi, tur tos vēršus es dodu dedzināmiem upupiem un šīs kuļamās ragavas malkai, bet kviešus ēdamam upurim; to visu es dodu!“
24Bet ķēniņš Dāvids sacīja Ornanam: „Nē, bet es to visu gribu pirkt no tevis par pilnu samaksu, jo es negribu ņemt tam Kungam, kas ir tavs, nedz arī es upurēšu tādu dedzināmo upuri, kas iegūts par velti!“
25Tā Dāvids deva Ornanam par šo vietu zeltu svarā seši simti seķeļus.
26Un Dāvids tur uzcēla tam Kungam altāri un upurēja dedzināmos upurus un kaujamos pateicības upupus; un kad viņš to Kunga piesauca, tad Viņš tam atbildēja ar uguni no debesim pār dedzināmo upufu altāri.
27Un tas Kungs deva rīkojumu eņģelim, un tas iebāza savu zobenu maksti.
28Tanī laikā, kad Dāvids redzēja, ka tas Kungs bija viņam atbildējis uz jebusieša Ornana klona, tad viņš tur upurēja ari kaujamos upurus.
29Bet tā mājoklis, ko Mozus bija tuksnesi izveidojis, un ari dedzināmo upupi altāris tanī laikā abi atradās kalnu augstienē pie Gibeonas.
30Bet Dāvids nevarēja tur pie tā noiet, lai tā priekšā godinātu Dievu, jo viņš bija iztrūcinājies no tā Kunga eņģeļa zobena.
Pašlaik izvēlēts:
PIRMĀ LAIKU 21: LTV1965
Izceltais
Dalīties
Kopēt
![None](/_next/image?url=https%3A%2F%2Fimageproxy.youversionapi.com%2F58%2Fhttps%3A%2F%2Fweb-assets.youversion.com%2Fapp-icons%2Flv.png&w=128&q=75)
Vai vēlies, lai tevis izceltie teksti tiktu saglabāti visās tavās ierīcēs? Reģistrējieties vai pierakstieties
Latvian Bible © Latvian Bible Society, 1965.