Jo redzi, Tas Kungs Dievs Cebaot atņems no Jeruzālemes un Jūda patvērumu un padomu, visu maizes padomu un visu ūdens padomu, Vareno un karavīru, soģi un pravieti un gudro un vecaju, Virsnieku pār piecdesmit un godināto un padoma devēju un amata pratēju un kam gudra valoda dota. Un Es viņiem došu puikas par virsniekiem, un bērni pār viņiem valdīs. Un ļaudis māksies virsū cits citam, ikkatrs savam tuvākam, puika trakos pret sirmgalvi un nelga pret cienīgo. Tad satvers viens otru sava tēva namā un (sacīs): tev ir drēbes, esi mums par virsnieku, un lai tava roka nogriež šo postu. Bet viņš tai dienā atbildēs un sacīs: es negribu būt dziedinātājs, manā namā ne maizes ne drēbju, neceļat mani par ļaužu virsnieku. Jo Jeruzāleme gruvusi, un Jūda ir kritis, tādēļ kā viņu mēles un darbi ir pret To Kungu, kaitināt Viņa godības acis. Viņu vaiga izskats dod liecību pret viņiem, un savus grēkus tie izteic, tā kā Sodoma, un tos neapslēpj. Ak vai, viņu dvēselēm! Jo tie sev pašiem dara ļaunu. Sakait par taisno, ka tam labi klāsies, jo tas ēdīs savu darbu augļus. Ak vai, bezdievīgam! Tam labi neklāsies, jo pēc viņa rokas darba viņam taps maksāts. Mani ļaudis! Viņu dzinēji ir bērni, un sievas valda pār tiem; Mani ļaudis! Tavi vadoņi tevi maldina un ceļu, kur tev jāstaigā, tie samaitā. Tas Kungs ceļas, tiesāties un stāv, tiesu spriest tautām. Tas Kungs nāk uz tiesu ar Savu ļaužu vecajiem un viņu lieliem kungiem: un jūs vīna dārzu esat noēduši; nabaga laupījums ir jūsu namos. Kas jums prātā, ka jūs saminat Manus ļaudis un satriecat bēdīgo vaigus? Saka Tas Kungs Dievs Cebaot.