Tad nu ziniet, —Visuaugstais, tas Kungs Cebaots, atraus Jeruzalemei un Jūdai katru atbalstu un palīdzību, —palīdzību ar maizi un ūdeni,
Atņems varoņus un karavīrus, tiesnešus un praviešus, zīlniekus un vecajus,
Virsniekus, cienījamus vīrus un padomniekus, dažādu mākslu pratējus un vainu apvārdotājus.
Zēnus Es viņiem došu par virsniekiem, un vieglprātīgi neprašas valdīs pār tiem.
Tauta būs apspiesta, cits citam māksies virsū, katrs savam tuvākam; zēns uzstāsies pret sirmgalvi un palaidnis pret cienības pilno.
Ja tad nu kāds savu brāli pierunās, sava tēva namā sacīdams: „Tev ir vēl mētelis, tev jābūt mūsu priekšniekam, un šī drupu kaudze lai paliek tavā pārvaldībā!“
Tad viņš tam tanī pat dienā atbildēs un sacīs: „Nē, es negribu būt brūču dziedinātājs, man mājās nav ne maizes, ne drēbju. Neceliet mani par tautas atbildīgo galvu, par tautas galveno vadoni!“
Jo Jeruzāleme brūk kopā, un Jūda kritīs, tādēļ ka viņu mēle un darbi ir pret to Kungu, lai kaitinātu Viņa cildenuma pilnās acis.
Viņu nekautrīgā sejas izteiksme un viņu nostāja liecina pret viņiem, par saviem grēkiem tie runā atklāti, kā citkārt sodomieši, un tos neslēpj. Bēdas viņu dvēselēm, jo viņi paši sev dara ļaunu!
Lieciniet par taisno, ka viņam labi klāsies, jo viņš baudīs sava darba augļus.
Bet bēdas bezdievim! Jo viņam labi nebūs: viņam atmaksās pēc viņa roku darba.
Ak mana tauta! Tās vadoņi ir bērni, un sievietes valda pār viņu. Ak mana tauta! Tavi vadoņi ir tavi maldi-nātāji, viņi padara neejamu to ceļu, pa kuru tev jāstaigā.
Tas Kungs ceļas, lai darītu zināmu savu sūdzību, lai spriestu tiesu pār tautām.
Tas Kungs nāk tiesāt savas tautas vecajus un priekšniekus: „Jūs tur, jūs esat noganījuši un nopostījuši vīna dārzu! Nabagiem nolaupītā manta ir jūsu namos!
Kā jūs uzdrošināties postīt manu tautu un nežēlīgi mīt dubļos nabagu ļaužu cilvēcisko cieņu?“ —tā saka tas Kungs Cebaots.